- Varför skrattar du? - Jag är så rädd.
- Varför? - Jag vet inte.
Var inte rädd.
"Vilken timme du än vaknade så var det en dörr som stängdes."
-Virginia Woolf, ETT HEMSÖKT HUS
När jag var liten och vi brukade flytta hela tiden...
brukade jag skriva anteckningar...
och jag brukade vika ihop dem smått...
och gömma dem...
på olika platser, så om jag någonsin vill åka tillbaka...
fanns en del av mig där som väntade.
Åkte du någonsin tillbaka?
- Nej. - Ser du? Det är vad jag menar.
För att jag behövde inte.
Vad stod det på dem?
Det var bara gamla rim och poesi.
Saker som jag ville komma ihåg...
med att bo i det huset...
eller vad jag tyckte om det.
Varför lämnade du det?
Varför lämnade du alla de där husen?
För jag hade inget val.
Några konstiga ljud i huset.
Vad gör du?
Jag försökte se hur tungt det var, om jag kunde flytta det.
Jag stämde det precis.
Det var för ett år sedan.
Men det är troligen fortfarande stämt.
Ska jag försöka hitta flyttare?
Till pianot?
Ja.
Tar vi det med oss?
Hon sa att vi kan om vi vill.
Vi kan förmodligen hitta ett bättre om vi bara...
Finns det något där?
Vad var det?
Jag vet inte.
Kanske något föll på pianot.
Vad är klockan?
Mitt hjärta bultar.
Kan jag få vara själv en stund?
Vänta.
Ja?
Det var inget.
Mår du bra?
- Är du säker? - Ja.
- Jag är precis runt hörnet. - Tack.
M-Jag är så ledsen. Snälla ring om du behöver mig. Kram, Linda.
P.S. Säg till när det passar att jag skickar en målare för en offert.
Nej, det är inte ditt fel.
Hallå.
Hej.
Jag väntar på någon.
Vem?
Jag kommer inte ihåg.
Är du okej och kan köra hem?
Ja. Är du?
Tack för att du körde mig hem.
- Det är okej. Ring mig nästa vecka. - Okej.
Du borde gå.
"Här sov vi," säger hon.
pulsen från husets rytm
Han lämnade det, lämnade henne,
"Skatten är din."
Hej.
Det här borde inte vara så svårt.
Jag vill verkligen inte prata mer om det här ikväll, okej?
Kan vi prata om det imorgon?
Okej, kanske.
Här.
Är du sen? Sov du för mycket?
Alla de hemska drömmarna kändes nog riktiga
Är din älskare där? Är hon på väg att vakna?
Dog hon i natten? Och lämnar dig ensam?
Ensam
Spegel, spegel Det är din krokiga näsa
Vilket dumt spel Får ingenting gjort
Med ditt längsta spår Dina högsta poäng
Medan du krossar ryggen Och beklagar kriget
Krig
Är jag sen? Jag blir överväldigad
Alla hemska drömmar Alla ljusa skärmar
Är min älskare där? Är vi på väg att dela på oss?
Hittade hon någon annan? Och lämnar mig ensam?
Ensam
Vem är där?
Det är bara jag.
Åh.
Jag trodde kanske...
Glöm det.
Andas detta ögonblick som om det kommer bli mitt sista
Tänd det, bränn ner det Men jag kommer inte att springa
Jag vet inte om du tror på andevärlden.
- Det gör jag. Ja, det gör jag. - Gör du.
Då kommer nästa fenomen verkligen att fascinera dig.
Jag vet att det låter konstigt, men det börjar med...
"Välj ett kort, vilket som helst," så välj ut ett.
Har du det? Fäst bilden i minnet.
- Jag fattar. - Okej.
Jag vill att du ska titta noga.
För om andarna är med oss i det här hemsökta huset...
- behöver de hitta kortet. - Herre jävlar.
Jag har inget problem med det om det är två personer som älskar varandra.
Det är ett slags uttryck för...
Det låter som om du inte tycker att kvinnor ska göra det.
Om det inte kommer att bli det...
och det inte kommer ge oss några pengar, så varför...
Och det är dina två polariteter?
- Polaritets? - Prioriteter eller vad som.
Pengar är bara pengar. Du måste ta det ur ekvationen.
- Nu då? - Ja, som jag sa.
- Det är inte bara... - Nej, du kan hitta en orsak.
Och jag vill också veta vad som händer.
Så, inga pengar. Vad har du kvar? Du har...
andra människor. Du har Clara, du har tid.
Tiden är en stor en.
Men du har ungefär lika mycket som alla andra.
Vad sägs om Gud? Kanske du har Gud. Har du?
- Vad, har Gud? - Ja.
Nej.
Okej.
Så här bryter jag ner det.
En författare skriver en roman. En låtskrivare skriver en sång.
En symfiniker skriver en symfoni, vilket är kanske det bästa exemplet
eftersom alla de bästa var skrivna till Gud.
Så, berätta vad som händer om
Beethoven skriver sin nionde symfoni
och plötsligt vaknar han en dag och inser att Gud inte existerar.
Så, plötsligt alla dessa noter och ackord och harmonier
som var avsedda för att ersätta köttet...
du inser, "Åh, det är bara fysik."
Så Beethoven säger, "Tusan,
"Gud existerar inte, så jag skriver väl detta för andra människor.
"Det är bara skruvar och muttrar nu."
Han hade inga barn, som jag kan komma ihåg, men om han hade...
Han hade en brorson.
- Han hade vad? - Han hade en brorson.
Okej. Bra. Så skriver han det till honom.
Eller odödligt älskad.
Ja. Eller för vem det nu var.
Men vi lämnar kärlek utanför
och sammanfattar det hela som från någon som tänker...
"Det här är något de kommer att minnas mig för."
Och de gjorde det. Vi minns.
Och mycket riktigt, vi gör vad vi kan för att uthärda.
Vi bygger vårt arv bit för bit,
och kanske hela världen kommer minnas dig,
eller kanske bara ett par personer, men...
du gör vad du kan för att se till du är kvar efter att du är borta.
Och så läser vi fortfarande den här boken.
Vi sjunger fortfarande låten...
och barn minns sina föräldrar och sina farföräldrar...
och alla har sitt släktträd.
Och Beethoven har sin symfoni, och vi har den också.
Folk kommer att fortsätta lyssna på den...
under överskådlig framtid. Men...
det är där saker börjar brytas ner, för att dina barn...
Har du barn?
Vänta, vem här har barn?
Du? Dina barn kommer att dö. Dina med. Dina med.
Hej, säger bara det. De kommer alla att dö.
Och deras barn kommer att dö. Och så vidare, och så vidare.
Och då kommer det bli en stor tektonisk förskjutning.
Yosemite kommer explodera och de västra plattorna skiftas...
och oceanerna stiger, bergen faller...
och 90 % av mänskligheten kommer att vara borta. I ett svep.
Detta är bara vetenskap.
Den som finns kvar kommer att
gå till högre mark, och social ordning kommer att falla bort,
och vi kommer att återgå till att bli asätare, jägare och samlare.
Men, kanske finns det någon, någon som en dag
nynnar en melodi som de kände till förut.
Och det ger alla lite hopp.
Människan är på randen att bli utplånad,
men det håller på lite längre för någon hör
någon annan som nynnar en melodi i en grotta
och fysiken av det i deras öra får dem att känna något annat än
rädsla eller hunger eller hat,
och mänskligheten fortsätter, civilisationen kommer på rätt spår.
Och nu tänker du att du kommer att slutföra den boken.
Men det kommer inte att hålla.
För bit för bit, kommer planeten att dö.
Om några miljarder år, kommer solen bli en röd jätte
och den kommer till sist att svälja hela jorden.
Detta är ett faktum.
Kanske vid den tiden har vi
etablerat oss på en helt annan planet. Bra för oss.
Kanske har vi kommit på ett sätt att ta med oss
alla dessa saker som spelar en roll.
De har en kopia av Mona Lisa där ute, någon ser den,
blandar lite lort med lite spott, målar något nytt,
hela saken fortsätter.
Men det spelar heller ingen roll. För även om
någon form av mänskligheten bär något spår
av Beethovens nionde symfoni hela vägen in i framtiden,
kommer framtiden att träffa en tegelvägg.
Universum kommer att fortsätta expandera
och det kommer så småningom att ta all materia med sig.
Allt du någonsin har strävat efter,
allt som du och någon främling på andra sidan planeten
delar med någon framtida främling på en helt annan planet
utan att ens veta det,
allt som någonsin fått dig känna dig stor eller stå upp rakt
kommer att försvinna.
Varje atom i denna dimension...
kommer dras isär med våld lika enkelt som...
Och sen kommer alla strimlade partiklar
dras ihop igen...
och...
universum kommer att dra ihop sig igen tills
ingen av oss kan se det.
Så...
du kan skriva en bok...
men sidorna kommer att brinna.
Du kan sjunga en sång och föra den vidare.
Du kan skriva en pjäs och hoppas att folk minns den,
fortsätta att spela den. Du kan bygga ditt drömhus,
men i slutändan är det inget som betyder något mer än
att gräva fingrarna i marken för att begrava ett staket.
Eller knulla.
Vilket jag antar är ungefär samma sak.
Jag tror inte att de kommer.
Tack, Herre, för dessa, Dina välsignelser
vilka vi ska ta emot från Din gåva.
Genom Kristus, vår Herre. Amen.
Det här är bra. Det här är bra.
Kan du se huset nu?
Det är precis där.
Där. Ser ni det? Jag vet att ni kan se det.
Ett litet hus först, men vi kan leva här, tror ni inte?
Här är vi.
Titta runt.
Vi har två sovrum där bak med ett badrum.
Köket är däråt. Det finns ett arbetsrum.
Vi har inte haft några hyresgäster på några månader
- så det är lite instängt. - Följer pianot med?
Åh, det är alltid...
- Har alltid varit här. Om du vill... - Vad? Följer det med?
Det har alltid varit här.
- Jag hör inte dig. - Ja, om du fortsätter spela
- hör du mig inte. - Jag skojar bara.
Det har alltid varit här. Om du vill kan jag ta bort den.
Nej.
Jag måste ta det här. Känn er som hemma.
Tack, Linda.
Hallå?
Hej.
Nej, jag visar ett hus just nu.
Blir du sen?
Sov du för mycket?
Alla de hemska drömmarna kändes riktiga nog
Är din älskare där? Är hon på väg att vakna?
Dog hon i natt? Lämna dig i fred?
Ensam
Spegel, spegel
Där är din krokiga näsa
Tråkigt hår
Ett dussin rynkor
Inga barn
Bara tomhet
Inget är som hemma
Det är vad folk gör. De drar, de åker bort
- och sedan kommer de hem igen. - Jag är den som alltid är här.
Röra
Tjugo meddelanden Har du skadat tummen?
Vad är det du gillar så med det här huset?
Seriöst?
Historian.
Vad betyder det?
Älskling, vi har historia.
Inte så mycket som du tror.
Det är inte så det ska vara.
Vi ska fatta beslut tillsammans.
- Förstår du inte det? - Jo.
Så varför är jag den enda som tar dem?
För jag inte vill det du vill.
För att du vill stanna här?
Varför?
Hej.
Hallå.
Vad?
Det är okej, vi kan gå.
Vi kan gå.
Jag vet inte.
Kanske något föll på pianot.
Vad är klockan?